У Мії свій ритм життя. Вона аутистка. Говорить дуже мало. Багато малює. Малює Еверест. Бачить яскраві сни, де вона говорить без упину, спілкуючись зі своїм вірним псом Мерсом та Еверестом, над яким завжди сяє сонце, яке Мія сама малює. Сонце, що ніколи не заходить. І зорі, які ніколи не гаснуть. Щоразу Мія долає свої вершини, свої Еверести: знайомиться з новою подружкою, Сідерою, яка вірить у те, що Мії все вдасться; починає по-своєму спілкуватися з вчителькою Домінікою, яка відвідує Мію два...
У Мії свій ритм життя. Вона аутистка. Говорить дуже мало. Багато малює. Малює Еверест. Бачить яскраві сни, де вона говорить без упину, спілкуючись зі своїм вірним псом Мерсом та Еверестом, над яким завжди сяє сонце, яке Мія сама малює. Сонце, що ніколи не заходить. І зорі, які ніколи не гаснуть. Щоразу Мія долає свої вершини, свої Еверести: знайомиться з новою подружкою, Сідерою, яка вірить у те, що Мії все вдасться; починає по-своєму спілкуватися з вчителькою Домінікою, яка відвідує Мію два рази на тиждень. Батьки та брат знову знайомляться зі своєю донькою та сестрою, спостерігаючи за тим, як дівчинка змінюється. Мія – дівчинка, для якої кожен новий день – випробовування, кожен новий день – Еверест, який ще доведеться здолати.
Л.Я. Синельников начал работу на табачной фабрике «Ява» в 1962 году, четыре года спустя стал одним из руководителей предприятия, затем возглавил фабрику и завершил свой трудовой путь топ-менеджером компании «БАТ-Россия» в 2010 году. Автор с позиции директора предприятия размышляет о пагубности для развития экономики социалистической системы хозяйствования, о деморализующем воздействии этой системы на...
Пожалуй, лучшую аннотацию к роману Томаса Вулфа «Взгляни на дом свой, ангел» написал другой знаменитый американский писатель Рэй Брэдбери: «Вот книга, ее написал исполин, который родился в Эшвилле, штат Северная Каролина, в 1900 году. Он давно уже обратился в прах, а когда-то написал четыре огромных романа. Он был как ураган. Он вздымал горы и вбирал в себя вихри. 15 сентября 1938 года он умер в Балтиморе,...
Каждое здание в Петербурге угодило в историю – большую, общегосударственную или малую, историю жизни и быта рядовых горожан. В одном доме располагалась локальная типография, в другом – спиритический салон, а в третьем был трактир, где Некрасов когда-то ожидал свою возлюбленную. "За фасадом: 25 писем о Петербурге и его жителях" – больше, чем книга про архитектуру. Это сборник историй о том, какой была жизнь...
Оставить комментарий